D freey
1filmeurpaweb justserial2020
NEW YORK CITY
Budoucnost. Temný, pustý svět.
Svět ve válce,
plný utrpení, se ztrátami na obou stranách.
Mutanti. A lidé, kteří si troufli jim pomáhat.
Bojující s nepřítelem, kterého nemůžeme porazit.
Je to náš osud?
Je naším osudem vlastní zkáza, jako pro už tolik druhů před námi?
Nebo dokážeme dostatečně rychle zareagovat a změnit se?
Změnit náš osud?
Je budoucnost opravdu předurčená?
MOSKVA
Jsou tu.
- Je to tu! - Sentinelové!
Sunspote.
Jdeme!
Blink, ne!
Příliš pozdě, pitomci.
Ani hnout, mutanti!
Dělejte! Ruce nahoru!
Na zem! Ruce za hlavu!
Tak málo nás zbývá.
- Profesore. - Našel jsem je.
Profesore.
- Bobby. - Storm.
- Ahoj. - Profesore, dokázal jste to.
Když Sentinelové zaútočí, Warpath je spatří.
A já pošlu Bishopa zpátky, aby nás varoval před útokem, než k němu dojde.
Blink propátrá další místo a odejdeme, než se vůbec dozví, že jsme tam byli.
- Protože jsme tam nikdy nebyli. - Co tím myslíš?
Ona vyšle Bishopa pár dní do minulosti, aby varoval ostatní před útokem.
- Vyšle Bishopa zpátky časem? - Ne, jen jeho vědomí do jeho mladšího těla.
Tohle může fungovat, Charlesi.
Co může fungovat?
Program Sentinel spuštěný doktorem Bolivarem Traskem.
Na počátku sedmdesátých let byl jedním z předních konstruktérů zbraní.
Ale skrytě začal podnikat experimenty na mutantech.
Využíval jejich schopnosti pro účely svého výzkumu.
Jeden mutant zjistil, co dělá.
Mutant se schopností se přeměnit v kohokoliv.
Mystique.
Znal jsem ji jako Raven. Vyrůstali jsme spolu od dětství.
Byla pro mě jako sestra.
Zkoušel jsem jí pomoci. Ale jen jsem o ni přišel.
Pronásledovala Traska po celém světě.
A v Paříži, během jednání o podpisu mírových dohod v roce 1973,
po válce ve Vietnamu, Traska našla.
A zabila ho.
- To bylo poprvé, co zabíjela. - Ale ne naposledy.
Ale po zabití Traska nenásledovalo to, co očekávala.
Pouze to utvrdilo vládu v potřebnosti toho programu.
Toho dne ji chytli, mučili ji, dělali na ní experimenty.
V její DNA našli tajemství její schopnosti transformace.
Dalo jim to klíč, který potřebovali ke stvoření zbraně,
která dokáže adaptovat kteroukoli mutantí schopnost.
A za méně než 50 let tu byly stroje,
které zničily tolik našich jedinců.
Ale všechno začalo toho dne v roce 1973. Dne, kdy poprvé zabila.
Dne, kdy se opravdu stala Mystique.
- Chcete se tam vrátit?! - Když se k ní dokážu dostat,
překazit to zabití a nenechat ji dostat se do jejich rukou,
- pak se Sentinelové nikdy nezrodí. - A ani tahle válka.
Dokážu někoho poslat zpátky o pár týdnů, možná měsíc.
Ale tady se mluví o desetiletích.
Máte ten nejschopnější mozek na světě, profesore, ale mysl má svoje hranice.
Zničilo by vás to. Je mi líto. Nikdo by tu cestu nepřežil.
Co když se něčí mysl umí dát dohromady?
Co když ten někdo má schopnost okamžité regenerace?
- Tak jo. - Na místo.
Takže se probudím ve svém mladším těle, bůhvíkde, a pak co?
Musíš jít do mého domu a najít mě.
- Přesvědčit mě o tomhle všem. - Nemůžete mi prostě přečíst mysl?
V roce 1973 jsem neměl své schopnosti.
Logane, musíš pro mě udělat to, co jsem udělal já pro tebe.
Vést mě. Byl jsem tehdy velmi jiný člověk.
- Budeš muset mít se mnou trpělivost. - Trpělivosti mám na rozdávání.
- Budeš potřebovat taky mě. - Cože?
Když Mystique odešla od Charlese,
přišla ke mně a vydala se na nebezpečnou cestu.
Na temnou cestu. Budeme na to potřeba oba.
Bok po boku v čase, kdy jsme si nemohli být více vzdálení.
- Dobře. A kde tě najdu? - Je to komplikované.
Tvoje tělo bude spát, zatímco tvoje mysl bude cestovat časem,
a dokud tam budeš, minulost a přítomnost budou koexistovat.
A jakmile se probudíš, tak cokoliv učiníš, se stane historií.
Pro nás ostatní to bude jediná historie,
kterou budeme znát. Jako kdyby se minulých 50 let nestalo.
A tento svět, tuhle válku, ty budeš jediný, který si to bude pamatovat.
Logane, teď je potřeba, aby sis vyčistil hlavu a co nejvíce se uklidnil.
- Cože? - Pokud ne, bude pro mě složitější tě udržet.
- Můžeš začít sklouzávat mezi minulost a budoucnost. - A co
- když to nastane? - Mysli na něco uklidňujícího.
Mysli na něco uklidňujícího. Nějaké dobré zprávy?
No, jelikož vlastně nestárneš, tak budeš vypadat stejně.
Nebude moc času v minulosti. Sentinelové najdou. Jako vždycky.
Tentokrát nebudeme moci utéct.
Tohle je naše poslední šance.
- Opravdu myslíš, že to bude fungovat? - Věřím mu.
To není on, o koho se obávám. Byli jsme mladí.
Nyní to bude jiné.
- Brzy na shledanou. - Tohle bude trochu bolet.
Kurva.
Povedlo se to.
- Co se děje? Kdo sakra jste? - Obleč se.
- Nemám ponětí, co se děje. - Měl jsi chránit šéfovu dceru, ne ji píchat.
- Já s ní nespal. - Ne? - Ne.
- Teda, spal jsem s ní hodněkrát. - Jimmy!
Ale to jsem nebyl já, to bylo mé staré já.
- Já jsem se sem dostal tak před 20 vteřinami. - Fakt?
- Jo. - A co se stalo s tvýma šatama?
Uvěřili byste mi, když bych vám řekl, že jsem sem byl poslán z budoucnosti?
- Běž pryč, zlato. Postaráme se o toho komika. - Ale ne.
Dáte mi klíče od auta a peníze na benzín.
- Nebo se probudíte na ARU. Vím, o čem mluvím. - Protože jsi z budoucna?
Ne, díky těmhle.
Co to sakra...
Kruci!
Myslet na něco uklidňujícího.
ŠTÍSTKO
Přehodnocujeme náklady na obranu. A všechny složky se otvírají.
Nemůžeme podporovat zbraň, která cílí na naše vlastní obyvatele.
Jestliže tito mutanti, jak to popisujete, již žijí mezi námi...
- Tak tu žijí pokojně. - Nebyl žádný incident přes 10 let.
- Po tom, co se stalo na Kubě? - To se nikdy nepotvrdilo.
Máme nepřátele, skutečné nepřátele, Rusy, Číňany.
Mluvíme tu o nicotném zlomku naší populace.
- Dovolte mi vám něco přednést. - Prosím.
Tohle bylo nalezeno našimi přáteli u CIA.
Je to disertační práce napsaná mutantem na Oxfordské univerzitě.
Cituji.
Co se týče Neandrtálců, jeho zmutovaný příbuzný Homo Sapiens, což jsme my,
byl odchylkou. Příchod zmutovaného lidského druhu, Homo Sapiens,
byl následován okamžitým vyhynutím méně vyvinutého druhu.
Nu, nyní my jsme Neandrtálci.
Mluvte za sebe, doktore Trasku.
Když jste poslali naše vojáky do Vietnamu beze zbraní,
které potřebovali na vítězství, pak jste podcenili nepřátele.
Pokud učiníte totéž u tohoto nepřítele,
nebude nějaká šarvátka v daleké zemi.
Tentokrát se bude bojovat o naše ulice, naše města, naše domovy.
A až pochopíte potřebu mého programu, bude už pozdě.
A vy prohrajete dvě války v jednom životě.
Bohužel, doktore Trasku, ten váš program Sentinel
se neuskuteční.
SAIGON
- Jak vám mohu pomoci, plukovníku? - Jen chci vidět naposled hochy.
Je mi líto, pane, tohle je oblast v karanténě.
Ustupte vojáku, to je rozkaz.
- Pozor! - Pohov.
- Co to všechno je? - Lékařské zprávy, krevní testy.
- Balíme to a posíláme. - Kam to jde?
Stejně jako oni, Trask Industries.
Pohyb pánové, vezmu vás z téhle díry.
- Jedeme domů? - Ještě ne.
- Na co je tohle? - Vaše cesta bude probíhat víc hladce.
Pojedete do soukromého zařízení, aby se mohlo provést ještě pár testů.
- Nejste vojáci. - Soukromá skupina.
Máme oprávnění ohledně těchto mužů.
- Tito vojáci jedou domů. - Plukovníku, myslím, že nemáte oprávnění.
- Obávám se, že ano, synu. - Promiňte, kdo že jste?
Otázka zní, majore,
kdo jste vy?
- Raven. - Tak se nejmenuji.
- Měla jsem to pod kontrolou. - Já vím.
- No tak, padáme. - Kde je Erik?
Teď jsem sama.
Jedem, pohyb!
Zadržte to letadlo. Nechci nechat ty hochy v téhle Bohem zapomenuté zemi.
- Ano, pane! - S námi nejedeš, že?
Má válka ještě neskončila. Nepřítel je pořád tady.
- Kde jsou? Ti vojáci. Kam šli? - Tam. K ranveji.
SOUKROMÝ POZEMEK NEVSTUPUJTE
XAVIEROVA ŠKOLA PRO NADANOU MLÁDEŽ
- Co pro vás můžu udělat? - Co se stalo se školou?
Škola je už roky zavřená. Jste rodič?
To teda sakra doufám že ne. Kdo jsi ty?
- Jsem Hank, Hank McCoy, starám se o dům. - Ty jsi Beast?
Nejspíš se tvoje schopnosti objeví později.
Nevím, o čem to mluvíte. Musím vás požádat, abyste odešel.
- Kde je profesor? - Tady žádný není.
Jsi silnej na tak vychrtlý děcko. Určitě tu není ani malý Beast?
- No tak, Beaste. - Nikdo takový tady není. - No tak, Beaste.
Říkal jsem, že škola je zavřená. Musíte odejít.
- Ne než se setkám s profesorem. - Žádný tu není. Už jsem vám to říkal.
Podívej kluku, my dva budeme dobří přátelé.
Jenom o tom ještě nevíš.
Profesore?
Hanku, co se tu děje?
- Profesore. - Tak mi neříkejte.
- Vy ho znáte? - Někoho mi připomíná.
Seskoč z toho zatraceného lustru, Hanku.
- Můžete chodit. - Jste vnímavý.
- Myslel jsem, že Erik... - Asi jste přehlédl nápis. Tohle je soukromý dům.
Budu muset požádat jeho, aby vás požádal, abyste odešel.
Obávám se, že to nemůžu udělat, protože
jsem byl vyslán pro vás.
Řekněte tomu, kdo vás poslal, že jsem zaneprázdněný.
To by byl trochu problém, protože ten, kdo mě za vámi poslal, jste byl vy.
- Cože? - Za 50 let.
- Za 50 let? V budoucnu? - Jo.
- Poslal jsem vás z budoucnosti. - Ano.
Padejte.
Pokud byste měl své schopnosti,
- věděl byste, že říkám pravdu. - Jak víte, že je nemám?
- Kdo jste? - Řekl jsem vám to. - Jste od CIA? - Ne.
- Sledujete mě? - Znám vás, Charlesi.
Jsme přátelé roky. Vaše schopnosti se objevily v devíti letech.
Myslel jste, že jste se zbláznil, když se objevily ty hlasy ve vaší hlavě.
A ve dvanácti jste si uvědomil, že ty hlasy jsou v hlavě někoho jiného.
Mám pokračovat?
- Nikomu jsem tohle ještě neřekl. - Ne. Ale řeknete.
- Dobře, zaujal jste mě. Co chcete? - Musíme zastavit Raven.
Potřebuji vaši pomoc. Potřebujeme vaši pomoc.
Je načase, abych se probral.
Co s tím má ona společného?
Takže říkáte, že vzali schopnosti Raven a pak...
- Využili je ke stvoření zbraně? - Ano.
- Je jedinečná. - To je, Hanku.
Nejdřív Sentinelové jen vyhledávali mutanty,
ale pak začali zkoumat genetiku i u ostatních.
Těch, kteří potencionálně mohli mít mutantí děti. Nebo vnoučata.
Mnoho lidí nám zkoušelo pomoct. Byl to masakr.
Zažil jsem už hodně válek, ale nic takového jsem nikdy neviděl.
- A všechno začalo kvůli ní. - Řekněme...
Že se rozhodnu vám věřit a pomoci vám. Ale Raven mě nebude poslouchat.
Její srdce a duše patří nyní někomu jinému.
Já vím. Proto budeme potřebovat taky Magneta.
- Erika? - Víte, kde je?! - Jo.
Je tam, kam patří.
- Takže nás hodláte nechat ve štychu? - Jak jsem říkal, jste vnímavý.
Profesor, kterého znám, by se nikdy
neobrátil zády k tomu, kdo ztratil cestu.
A obzvlášť k tomu, kterého měl rád.
Myslím, že si na vás vzpomínám.
No ano, přišli jsme k vám před časem pro pomoc.
A já vám teď řeknu, co jste řekl tehdy vy nám.
- Odprejskněte. - Poslouchejte, urazil jsem dlouhou cestu.
Viděl jsem spoustu lidí umřít. Dobrých lidí, přátel.
Jestli se budete utápět v sebelítosti a nic neuděláte,
uvidíte to samé, rozumíte?
Všichni jednou musíme umřít.
- Řekl jsem vám, že tu žádný profesor není. - Co se mu sakra stalo?
Všechno ztratil. Erika, Raven, nohy.
Byla postavena škola, laboratoře. Celé tohle místo. A pak
hned po prvním semestru se zhoršila situace kvůli Vietnamské válce.
Mnoho učitelů a studentů bylo pryč. A to ho zlomilo.
Stáhl se do sebe. Chtěl jsem mu pomoct a něco udělat.
Vytvořil jsem sérum, odvozené ze stejného vzorce jako sérum, co mi
pomáhá kontrolovat mou mutaci.
Já si beru jenom tolik, abych se udržel vyrovnaný, ale on si bere moc.
Snažil jsem se to omezit, ale nedokáže vydržet tu bolest.
Hlasy, sérum mu dává zpět jeho nohy, ale...
Nestačí to.
Ztratil příliš mnoho.
Ty se mě nebojíš?
Vždycky jsem věřil, že nemůžu být jediný na světě.
- Charles Xavier. - Raven.
Máš hlad a jsi sama. Vem si, co chceš. Máme spoustu jídla, nemusíš krást.
Už nebudeš muset nikdy krást. Slibuji.
Pomůžu vám s ní.
Ne kvůli budoucnosti, ale kvůli ní.
Beru.
Ale povím vám, že Erika neznáte. Ten muž je monstrum, zabiják.
Myslíte, že dokážete přesvědčit Raven, aby se změnila a vrátila se domů?
Bezva. Ale proč si myslíte, že dokážete změnit jeho?
Protože vy a Erik jste mě sem poslali společně.
Cela, ve které ho drží,
byla postavena během druhé světové, když byl nedostatek oceli.
Takže základem je beton, žádný kov.
Je držen 100 pater pod nejvíce střeženou budovou na planetě.
Proč je tam?
- Zapomněl se zmínit? - JFK.
On zabil...?!
Co jiného by vysvětlovalo tu zázračnou křivku kulky?
- Erik to vždycky uměl se zbraněmi. - Opravdu to chcete udělat?
- Je to váš plán, ne můj. - Nemáme žádné prostředky, jak se tam dostat.
- Nebo ven. Jsem tu jen já a Hank. - O někom vím.
Teď to bude mladý kluk. Vyrůstal u Washingtonu.
Dokáže se dostat kamkoli. Jenom nevím, jak ho najdeme.
Cerebro je mimo hru?!
Máme telefonní seznam.
Myslela jsem, že se připravujete na cestu, pane.
Jenom jsem si přišel pro pár složek. To je nová šála? Pěkná.
Děkuji vám.
TESTY ZBRANÍ
PITEVNÍ ZPRÁVY
- Doktore Trasku? - Vteřinu.
Přidali jsme nějaká jména na pařížskou schůzku.
Děkuji vám.
- Děje se něco, pane? - Ne.
Vůbec nic. Mohla byste mi připravit itinerář? Nechci něco zmeškat.
- Tady. Tady. - Příště řídím já.
Co provedl teď? Napíšu vám šek za to, co ukradl.
Jenom s ním chceme mluvit.
Petere, je tady policie. Už zase.
Nic jsem neudělal. Jsem tady celý den.
- Klid, nejsme od policie. - Jasně, že ne. Neměli byste auto z půjčovny.
- Jak to víš? - Zkontroloval jsem registraci, když jste byli u dveří.
Měl jsem čas, tak jsem prošel papíry a zjistil, že nejste odsud. Jste od FBI?
Ne, nejste od policie. Co je zač tohle místo pro nadanou mládež?
To je stará vizitka.
- Je fascinující. - Je otravný.
- To je teleportace? - Ne, je jenom rychlý.
Když jsem ho poznal, nebyl tak... mladý.
Mladý? Jste prostě starý.
- Nebojíš se ukázat své schopnosti. - Jaké schopnosti? O čem to mluvíte?
Vidíte tady snad něco divného? Nikdo by tomu stejně nevěřil.
- Kdo jste a co chcete? - Potřebujeme tvou pomoc, Petere.
- Na co? - Dostat se do přísně střežené budovy a dostat někoho ven.
Vloupání se do vězení? To je protizákonné, víte?
- Jenom, když tě chytí. - A co z toho budu mít?
Ty, kleptoman, se můžeš vloupat do Pentagonu.
- Jak mám vědět, že vám můžu věřit? - Protože jsme jako ty.
Ukažte mu to.
Je to hustý a nechutný.
Postavený v roce 1943 je Pentagon největší kancelářský komplex na světě.
Pracuje zde přes 25 tisíc vojenských zaměstnanců
na přes 550 tisících metrech čtverečních.
- Kde je záchod? - Musí pořád čůrat.
Naštěstí pro tebe to není problém.
Potvrzuji. Přecházím na další kvadrant.
Díky, kámo.
ŽÁDNÝ KOV ZA TÍMTO BODEM
- Máme tady televizi. Co se děje? - Zavolejte údržbu. Ať sem naklušou.
POZOR NA SKLO
Byla to bitva o ostrov Iwo Jima s Japonským císařstvím.
Tato měsíc dlouhá bitva byla jednou
z nejzuřivějších ve druhé světové válce v Pacifiku.
Za tři vteřiny se ty dveře otevřou a bude tu 20 strážných.
- Já vím, na to čekám. - Co to děláš?
- Držím vám krk, abyste neměl hyperextenzi. - Cože?
Hyperextenzi.
Ani hnout!
Bude to dobrý. To přejde. To se stává každému.
Musel jste udělat něco hroznýho. Co to bylo?
- Co? Že jste tady? - Zabil jsem prezidenta.
Byl jsem vinný tím, že jsem bojoval za lidi jako jsme my.
- Děláte karate? - Žádný karate.
Dámy a pánové, chlapci a děvčata, tohle je červený kód.
Evakuujeme celé podlaží, abychom mohli...
- Abychom to tu mohli zabezpečit. - Co jste zač? - Jsme
Zvláštní CBFBCID, možná jste mě poprvé neslyšeli.
Z rozkazu to tu musí být uzavřeno. Musíme vás dostat do třetího patra...
Omlouvám se. Skončil jste?
- Řekli mi, že dokážete ovládat kov. - Oni?
Moje matka znala někoho, kdo tohle dokázal.
Promiňte. Přes násilí mi to moc nejde.
Charlesi.
- Rád tě zas vidím, starý příteli. A na nohou. - Ne díky tobě.
Ty jsi poslední, koho bych očekával, že dnes uvidím.
Věř mi, nebyl bych tu, kdybych nemusel.
Když tě dostaneme ven, bude po mém. Žádné zabíjení.
Nemám helmu. Nemůžu tě neposlechnout, ani kdybych chtěl.
Do té hlavy se už nikdy nechci dostat. Potřebuji tvoje slovo, Eriku.
Nikdo ani hnout! Stůjte!
- Charlesi. - Ani hnout!
Ruce nahoru. Nebo budeme střílet.
- Zmraz je, Charlesi. - Nemůžu. - Ruce vzhůru!
Ne!
Díky, chlapče.
- Petere, díky. Opatruj se. - Viděl jsem itinerář, proč jedete do Paříže?
MÍROVÁ DOHODA BUDE PODEPSÁNA V PAŘÍŽI
Představ si, kdyby byly kovové.
Udělal bys mi laskavost a vrátil ho? A Petere... pomalu.
Proč jsi tady?
Asi se ti tomu bude těžko věřit, ale poslal jsi mě ty.
Ty a Charles, z budoucnosti.
- Jak jsi je ztratil? - Léčba na mou páteř ovlivňuje mou DNA.
Obětoval jsi své schopnosti, abys mohl chodit?
Obětoval jsem své schopnosti, abych mohl spát.
- Co ty o tom víš? - Taky jsem o dost přišel.
Zadrž slzy, to neospravedlňuje, co jsi udělal.
- Nemáš ponětí, co jsem udělal. - Vím, že jsi mi vzal to nejdražší.
Co tak za to bojovat usilovněji?
- Jestli chceš boj, máš ho mít! - Sednout!
- Nech ho. - Opustil jsi mě. Vzal si ji a opustil jsi mě.
Angel, Azazel,
Emma, Banshee.
Mutantí bratři a sestry, všichni mrtví.
A nespočet dalších. Dělali se na nich experimenty. Zmasakrovali je.
- Eriku! - Kde jsi byl, Charlesi?
Měli jsme je chránit. Kde jsi byl, když tě tví lidé potřebovali?
Schovával ses s Hankem, předstíral jsi, že jsi někdo, kdo nejsi.
- Eriku. - To ty jsi nás všechny opustil.
Takže jsi byl vždycky pitomec.
V budoucnu budeme nejlepší kámoši?!
- Strávil jsem spoustu let, abych tě sejmul. - A jak to dopadlo?
Jsi jako já. Vždycky přežiješ.
Co to posbírat?
PAŘÍŽ
- Na zdraví! - Na zdraví!
Generále, možná byste měl zpomalit, zítra je velký den.
Oslavujeme, kapitáne. Ne každý den vyhrajete válku proti Američanům.
Dojdu pro další láhev.
- Promiňte. - To byla moje chyba.
- Mluvíte vietnamsky. - Jsem tlumočnice.
Mluvím mnoha jazyky.
Mohu vám koupit pití, tedy jestli tady s někým nejste?
Jsem tu sama.
Láhev Johnnieho Walkera, prosím.
Zítra jdete na summit?
Hezké děvče se zalíbením v politice.
Vzezření může klamat.
Ukaž mi víc, zlato.
Šaty dolů.
Copak, zlato, takhle se ti nelíbím?
- Chceš hrát? Už jsem to chvíli nehrál. - Nemám náladu. Díky.
Neměl jsem ani doušek deset let.
- Nezabil jsem prezidenta. - Ta kulka letěla po křivce, Eriku.
Protože jsem se ho snažil zachránit.
- Sundali mě, než jsem to mohl udělat. - Proč bys to dělal?
Protože byl jedním z nás.
Musíš si myslet, že jsem pošetilý.
- Vždycky jsme říkali, že po nás půjdou. - Nikdy mě nenapadlo,
že k tomu využijí DNA Raven.
Kdy jsi ji naposled viděl?
- Ten den odjezdu do Dallasu. - Jak na tom byla?
Byla silná, odhodlaná, loajální.
Jak na tom byla?
Byla... byli jsme...
Chápu, proč pro tebe tolik znamenala.
Měl bys být na ni pyšný, Charlesi.
- Bojuje za náš účel. - Tvůj.
Dívka, kterou jsem vychoval, nebyla schopná zabíjet.
Nevychoval jsi ji, vyrostl jsi s ní. Nemohla zůstat malou holkou navěky.
- Proto odešla. - Odešla, protože ses jí dostal do hlavy.
Takovou schopnost já nemám.
- Rozhodla se. - Ale teď víme, kam ta volba povede, že?
Půjde po Traskovi. Chytí ji. A pak nás začnou vymazávat z povrchu Země.
Ne, když se k ní dostaneme první. Ne, když zítra změníme historii.
Je mi to líto, Charlesi.
Toho, co se stalo, opravdu.
Už jsem to dlouho nehrál.
Budu na tebe hodný.
Konečně to bude férová hra.
Máš první tah.
Diplomaté z celého světa dnes přijíždějí do hotelu Royal.
Toto je historický den, jelikož budeme svědky
ukončení americké vojenské účasti ve válce ve Vietnamu.
Tady je ministr zahraničí Jižního Vietnamu s ostatními hodnostáři.
Summit začne za hodinu. Je rezervována místnost nahoře pro vás a vaše hosty.
To bude stačit.
Dobré odpoledne, děkuji, že jste tady.
Gratuluji k vyhrání této války.
Vím, že si dole máte třást pravicemi a nechat se fotit.
Takže půjdu k věci. Tam venku je nový nepřítel.
Nepřítel, proti kterému bude váš arzenál k ničemu,
armády bezmocné a národy bezbranné.
Pro tuhle válku budete potřebovat novou zbraň. Říkám jim Sentinelové.
Jsou pojmenovaní po starodávných strážcích, kteří strážili brány citadel.
Mají letecké schopnosti letadla Harrier.
Vyzbrojení zbraněmi, co dokáží vystřelit více než dva tisíce střel za minutu.
Termokeramická munice. Ale velikost, sílu, rychlost,
to všechno můžete dostat u Lockheedu nebo Boeingu. Ne.
Co je výjimečné na Sentinelech je to, že dokáží vysledovat mutantí x gen.
Genetický naváděcí systém, který dokáže zaměřit cíl vzdálený až 800 metrů.
A nespustí se, dokud neidentifikuje cíl.
S touto zbraní nebudou žádné vedlejší lidské ztráty.
Když to zapnu, systém se zde ani nespustí.
Pokud tedy zde není mutant.
To musí být nějaká chyba.
Mé stroje nedělají chyby.
- Co jsi zač? - Ujišťuji vás...
- Ne, nestřílejte. - Ujišťuji vás, že nevím, o čem to mluvíte.
Raven.
Raven. Raven.
Raven.
- Charlesi. - Přišli jsme pro tebe, s Erikem, společně.
Nečekala jsem, že se uvidíme.
Slíbil jsem ti, že tě budu chránit a...
Zajistím ti bezpečí. Budu tě od nich držet dál.
- Eriku. - Eriku, co to děláš?
Chráním naši budoucnost.
Odpusť mi, Mystique, dokud tu budeš, nikdy nebudeme v bezpečí.
- Eriku. - Využij své schopnosti, Charlesi, zastav ho.
Nemůže.
Sklouzává zpátky. Ztrácím ho.
- Strykere! - Někdo dokončí, co bylo započato, Wolverine! Jednou!
Znehybněte ho.
Kde to jsem?
- Jak jsem se sem dostal? - Cože? Přišel jsi za námi.
- Kdo jste? - Charles Xavier. - Neznám vás.
Co je to?
Postarám se o to. Běž, zastav Erika.
- Eriku. - Omlouvám se.
Eriku.
Jsi Logan, to byl Hank McCoy. Já jsem Charles Xavier.
Strávil jsi s námi posledních pár dní.
Byla ti podána droga. Někdo tě zdrogoval.
Vydrž, společně to překonáme.
Bože, Kitty. Je zle poraněná.
Mám ho.
- Profesore. - Co se ti stalo?
Právě jsem viděl někoho, kdo mi jednou způsobí spoustu bolesti.
- Kde je Raven? - Pryč.
- Co? - Musíme pryč.
Chtěli bychom vědět, jestli je nějaké spojení mezi...
Včera byl mírový summit v Paříži narušen neznámými útočníky,
jaké ještě svět neviděl.
Hysterie zachvátila lidi, kteří se ptají odkud pocházejí,
zda se vrátí, a co je nejdůležitější, jsou přátelé či nepřátelé?
To byl zpravodaj z Paříže Toby...
S čím tu máme hergot co do činění? Mimo záznam.
Před dvěma dny tento muž, Erik Lehnsherr, utekl z vězení v Pentagonu.
Myslíme, že tato žena je bývalá společnice Lehnsherra.
Byli spolu na Kubě při krizi v roce 1962.
Byl také obviněn z vraždy Kennedyho.
- A co tamta věc? - Nevíme, co je ta věc, pane.
Vlastně nevíme ani o jednom z nich, co jsou zač.
Ale víme. Jsou to mutanti.
On má schopnost ovládat kov.
Co vím, z toho je většina vašich zbraní.
A ona se může proměnit v kohokoliv.
Generála, agenta Tajné služby. A dokonce i ve vás, pane prezidente.
Může nakráčet do téhle kanceláře, nařídit jaderný útok, když bude chtít.
- A to jsou jenom dva z nich. - Máme nějakou obranu?
Čekal jsem, kdy se zeptáte.
Tohle je experimentální program, pane, kompletně mimo protokol.
Říkáte mi, že ti mutanti jsou tam venku
- a nejlepší obrana jsou obří kovoví roboti. - Mnoho mutantů vypadá jako my.
Mí Sentinelové je dokáží rozpoznat. Mám 8 připravených prototypů.
Jsou vyrobeny z pokročilého polymeru. Bez špetky kovu.
Chci demonstraci. Chci, aby svět věděl, že ho dokážeme ochránit.
- Co potřebujete, abyste to rozjel? - To číslo jsem sdělil Kongresu.
Bohužel se rozhodli to shodit ze stolu.
- Bude stát trochu víc reaktivovat program. - Cokoliv potřebujete.
A ještě jedna věc. Pokud je chytíme,
chtěl bych ji. Pro můj výzkum, samozřejmě.
- Příšerná věc. - Jaká?
- Narodit se takový. - Ano?
Dokážete si představit, že se díváte do zrcadla a vidíte tohle?
Dokážu.
Odkud myslíte, že pochází? Myslíte, že má rodinu?
Ano, má.
Jestli uvidím se něco pohnout, vrazím ti to do krku.
- Jak jsi mě našla? - Naučil jsi mě dost.
Je to už dlouho, co jsme si byli takhle blízko.
- Chyběla jsi mi. - Zkoušel jsi mě zabít.
Abychom my ostatní mohli žít.
- Co tím myslíš? - Dostal jsem vzkaz z budoucnosti.
- Nelži mi. - Nelhal jsem a nikdy nebudu.
Lidé vzali tvou krev, geny, na stvoření zbraně, která nás všechny vyhladí.
Dělal jsem, co jsem myslel, že je třeba pro záchranu naší budoucnosti.
A co teď brání mně v tvém zabití, pro záchranu mé budoucnosti?
Nic.
Na tom už nezáleží. Mají tvou DNA. Tvoje krev zůstala na ulici.
- A čí je to vina? - Moje.
Viděl jsem plány. Konstruují zbraň a teď mají, co je k ní potřeba.
Musíme udeřit nyní, dokud máme příležitost.
Viděla jsem už příliš mnoho přátel umírat. Nechci válku.
- Chci jen toho vraha. - Tohle je válka.
Co se s tebou stalo? Ztratila jsi cestu v mé nepřítomnosti?
Jsi pořád Charlesova Raven?
Nebo jsi Mystique?
- Trask je nepřítel. - Zabít jednoho muže nestačí.
Tobě ne. Měj se, Eriku.
- Co se stalo? - No tak.
- Může chodit? - Je potřeba sérum.
Hanku, já je slyším.
- To sérum. - Jasně.
Dejte se dohromady, ještě to neskončilo.
Ty tomu nevěříš?!
- Jak to víte? - S tímhle
se tohle vrací.
Všechny se vrací.
Podívejte, jsem pořád tady.
A ona je pořád tam venku.
Potřebujeme vaši pomoc, Charlesi. Ale ne takhle. Potřebuji vás.
Nedokážeme Raven najít. Ne bez vašich schopností.
Mám tam něco navíc, jelikož jste si nevzal dávku.
Charlesi.
Hanku, pomůžeš mi do pracovny, prosím?
Můžeme.
- Jste si jistý? - To tedy ne.
Toto stvoření je neobyčejné.
Její geny můžou mít klíč k mutaci samé.
- Potřebuji víc. - To je všechno, co bylo v Paříži.
Víc než krev. Potřebuji mozkovou tkáň.
Mozkomíšní mok. Kostní morek.
Představte si, Sentinelové by se mohli adaptovat na jakýkoli cíl.
Jenom kdybych se k ní dostal.
Ta dívka by postrčila program roky, desítky let do budoucnosti.
Kolik je teď vašemu synovi, majore?
- Jasonovi? Bude mu deset. - 8 let, než může narukovat.
Kolik synů a bratrů jsme právě poslali domů v tělesných vacích?
Asi 50, 55 tisíc? A kolik jich bylo na druhé straně?
Nikdy předtím, v celé historii lidstva,
nebylo nic, co by nás spojilo jako druh.
Až doteď.
- Vy nesnášíte mutanty, že doktore? - Naopak, spíš je obdivuji.
Věci, co dokáží. Já vidím mutanty jako naši spásu.
- Společný nepřítel. - Společný boj.
Proti největšímu nepříteli: vyhynutí.
Věřím, že naši noví přátelé nám dokáží pomoci zajistit novou éru.
Novou éru skutečného a přetrvávajícího míru.
- Kdy jste tady byli naposledy? - Když jsme naposledy hledali studenty.
Už je to dlouho.
Profesore, vítejte.
Raven je zraněná. Nebude se pohybovat rychle.
Už jsem to dlouho nedělal.
Bože!
Charlesi!
Charlesi, v pořádku?!
Půjdu zkontrolovat generátor.
- To není to zařízení, že? - Nemůžu to udělat.
- Má mysl... - Ale můžete.
- Nepůjde to. - Je jen trochu zrezivělá.
Nechápeš to. Dokážu to ovládat.
Ale moje schopnost pochází odsud. Pochází z...
A nefunguje.
Cítím se jako jeden z mých žáků. Beznadějný.
Byla chyba sem chodit, byla chyba pustit Erika, celé to byla zatracená chyba.
Omlouvám se Logane, ale poslali zpět špatného člověka.
Máte pravdu, je to tak.
Měl jste to být vy. Ale já byl jediný, který mohl fyzicky přestát cestu.
Nevím, jak dlouho tu budu.
Ale vím, že jednou dávno... vlastně za dlouhý čas,
jsem byl ten váš nejbeznadějnější student. A vy jste otevřel mou mysl.
Ukázal jste mi, kdo jsem byl a kým můžu být.
Nevím, jak vám pomoct. Jistě, nevím.
Ale znám někoho, kdo může.
- Podívejte se do mé mysli. - Viděl jsi, co jsem udělal Cerebru.
- Nechceš mě uvnitř své hlavy. - Nelze způsobit větší škody než už jsou.
Věřte mi. No tak.
Ahoj.
- Ahoj, Logane. - Ahoj, Jean.
- Zabij mě. - Miluju tě.
Ty...
- Ubožáku. - Přejděte to.
Nechci tvé utrpení. Nechci tvou budoucnost.
Přejděte mou budoucnost. Hledejte svou budoucnost.
To je ono. To je ono.
To je ono.
Charlesi.
Charlesi?
Takže tohle se z nás stalo? Erik měl pravdu.
- Lidstvo nám to udělá. - Ne, když se jim ukáže lepší cesta.
- Ty stále věříš? - Jen proto, že někdo klopýtne, nebo ztratí směr,
neznamená to, že je ztracený navždy.
Občas všichni potřebujeme trochu pomoci.
Nejsem tím, kým jsem byl.
Otevřu svou mysl a skoro mě to rozdrtí.
Bojíš se a Cerebro to cítí.
Všechny ty hlasy.
Je tam tolik bolesti.
Není to jejich bolest, jíž se bojíš. Ale tvoje, Charlesi.
A jakkoli to může být děsivé, ta bolest tě učiní silnějším.
Když ji dokážeš pocítit, uchopit,
učiní tě to mocnějším, než sis kdy představoval.
Je to největší dar, který máme.
Snést bolest bez toho, abychom se zlomili.
A pochází z největší lidské schopnosti.
Naděje.
Prosím, Charlesi, potřebujeme, abys zase začal mít naději.
Našel jste, co jste hledal?
- Proud zase funguje. - Ano. To ano.
- Ztratila příliš krve. Už to nejde dál. - Nemáme na výběr, Bobby.
- Můžeme ho vzbudit. - Ne.
Potřebují víc času. Nahlédl jsem do minulosti.
Když teď probudíme Logana, můžeme poslat náš osud na ještě temnější stezku.
Potřebují víc času.
- Raven, přestaň utíkat. - Charlesi?
- Kde jsi? - Zpátky v domě. Kde bys měla být i ty.
- Potřebuji, aby ses vrátila domů. - Vím, co musím udělat.
Když zabiješ Traska, stvoříš nespočet dalších jako on.
- Tak je taky zabiju. - To jsou slova Erika, ne tvoje.
Dívka, se kterou jsem vyrůstal, nebyla schopná zabíjení. Byla dobrá,
čestná, plná soucitu.
Mám soucit, ale ne pro Traska. Zavraždil příliš mnoho z nás.
- Zastavte ji, dostaňte se jí do hlavy. - Nenechá mě vstoupit.
Stěží se držím. Nejsem ještě dost silný.
Vím, co Trask udělal. Ale jeho zabití je zpátky nevrátí.
Vydáš se na cestu, ze které nebude návratu.
Nekonečný kolotoč zabíjení. Nás i jich. Dokud nic nezůstane.
Ale můžeme to teď zastavit. Ty a já.
Jenom se musíš vrátit domů.
Musím. Ani trochu ses nezměnil, Charlesi.
Jak jsem řekla, vím přesně, co musím udělat.
- Kde je? - Na letišti. Nastupuje do letadla.
A letí kam?
Washington DC.
Něco vám musím ukázat.
Jdeme zpátky časem.
Mám systém, který jsem zkonstruoval na nahrání všech zpráv o Paříži.
Na všech třech kanálech. Veřejnoprávní televize.
Všechny tři. Pane jo.
Jo. Veřejnoprávní televize. Podívejte, co jsem zjistil.
Zítra před Bílým domem pronese prezident projev.
Zúčastní se také ministr obrany Laird.
A rovněž je žádána asistence v podobě vědce Bolivara Traska.
Jako zvláštního poradce pro záležitost s mutanty.
Raven si neuvědomuje, pokud tam zabije Traska, když se bude dívat celý svět...
A pak jsem tu byl zbytečně.
A další špatné zvěsti. Viděl jsem zprávy. Našli její krev v Paříži.
Můžeme se jen domnívat, že už mají její DNA. Vše, co je potřeba.
Na stvoření budoucích Sentinelů.
Existuje teorie v kvantové fyzice, že čas je neměnný.
Když do řeky hodíte kámen, uděláte vlnu, ale proud se vždycky srovná.
Ať děláte, co děláte, řeka pořád teče ve stejném směru.
- Co tím myslíš? - Co když je válka nevyhnutelná?
Co když je předurčená zabít Traska?
Možná to tak prostě je.
Jen proto, že někdo klopýtne, ztratí směr,
neznamená to, že je ztracený navždy.
Té teorii nevěřím, Hanku.
Nevěřím, že je taková.
Připrav letadlo, letíme do Washingtonu.
WASHINGTON DC
- Jste v pořádku? - Skoro.
Ať se dnes stane cokoliv, chci, abyste mi něco slíbil.
Nahlédl jste mi do mysli. Viděl jste hodně ošklivých věcí, ale i ty dobré.
X-Meny.
Slibte, že nás najdete. Využijete své schopnosti, abyste nás svedl dohromady.
Veďte nás.
Storm, Scotta.
Jean.
Pamatujte si ta jména. Je nás tolik.
Budeme vás potřebovat, profesore.
- Udělám, co budu moci. - To bude stačit.
Věřte mi.
Blíží se 12 nosičů. 15 km.
Našli nás.
Sejdou se zde dnes tisíce lidí z celého světa, aby byli svědky historie
spolu s novináři z minimálně 50 zemí.
Děkuji.
- Mohu vidět vaše pozvánky, prosím. - Jistě.
- Ti dva jsou se mnou. - Pokračujte. - Díky.
- Logane. - Tudy, pane, prosím.
Ještě jsem ji nenašel, ale musí tady být.
Dámy a pánové, prezident Spojených států.
Drazí spoluobčané.
Dnes čelíme největší hrozbě v historii. Mutantům.
Jsem těhotná.
Na tuto hrozbu jsme připraveni.
Nesmrtelnými slovy Roberta Oppenheimera.
Podívejte, svět už nikdy nebude stejný.
Můžu vám pomoci?
Nemůžete.
Jsou tady.
Tohle je za vás, bratři a sestry.
Raven?
- Mám ji. - Nech mě, Charlesi.
- Tam. Agent Tajné služby. Nalevo od pódia. - Mám ji.
- Co to sakra děláte? Neřekl jsem vám, abyste je aktivoval. - Já to nebyl.
Raven, prosím, vyslechni mě.
Máme druhou šanci definovat, kdo vlastně jsme.
Nedělej to.
Pánové, dál nemůžete.
- Nemůžeme je zastavit, je jich moc. - Ne. Ale můžeme je zpomalit.
Eriku!
Storm!
Rychle!
Dolů! Rychle!
DEFCON 3. Pane prezidente, červený kód.
Pane, naše protivzdušná obrana je připravena.
- Co to sakra bylo? - Postarám se o to.
To už tu bylo. Chtěl jsem učinit demonstraci.
Teď celý zatracený svět ví, že je nedokážeme ochránit.
- Postarám se o to. - To sakra ano.
Charlesi!
Všichni v pořádku?
Za tebou!
Teď!
Asi bych se neměl ptát, ale v budoucnu, budu žít?
Ne. Ale to můžeme změnit, ne?
Dělejte, pro co jste byli stvořeni.
Kde jsi?
Zvládnu to, běž!
Proboha, to ne.
A tady končí přežívání.
Jeden z nich je tady.
Ne! Ne! Nezabíjejte to! Potřebuji to živé!
Co to hergot má být?
Tyto zbraně byly postaveny, aby nás zničily. Proč?
Protože se bojíte našich darů?!
Protože jsme jiní?!
Lidstvo se vždycky bálo toho, co bylo jiné.
Ale jsem tady, abych vám řekl, řekl světu, že se nás bojíte právem.
My jsme budoucnost. My máme právo na tuhle Zemi.
A každý, kdo se nám postaví do cesty, zažije stejný osud jako tito lidé tady.
Dnešek měl být ukázkou vaší síly.
Namísto toho vám ukážu náznak zkázy,
kterou má rasa může rozpoutat proti vaší.
Nechť je toto pro svět varováním.
A mým mutantím bratrům a sestrám vzkazuji toto.
Už žádné skrývání, už žádné utrpení.
Žili jste ve stínech a hanbě, ve strachu, příliš dlouho.
Pojďte, připojte se ke mně.
Bojujte společně se svými našeho druhu.
Nový zítřek, který započne dnes.
Všechna ta léta ztracená bojem, Charlesi.
Jen kdybych je mohl vrátit zpátky.
- Pane prezidente! - Ustupte!
Chcete demonstraci? Zabijte mě, ale ušetřete všechny ostatní.
Velmi hrdinské, pane prezidente.
Ale neměli jste v úmyslu ušetřit nikoho z nás.
Budoucnost našeho druhu teď začíná.
- Měla jsi lepší mušku. - Věř mi, pořád mám.
- Běž pryč z mé hlavy, Charlesi! - Raven.
- Prosím, neudělej z nás dnes nepřátele. - Rozhlédni se, už jimi jsme.
Ne všichni. Co jsi učinila doteď bylo, že jsi zachránila život těchto lidí.
Můžeš jim ukázat lepší cestu.
Zastavte ji, Charlesi.
Zkoušel jsem tě ovládat ode dne, kdy jsme se potkali.
A podívej, kde jsme.
Vše, co se stane teď, je jen ve tvých rukou.
Věřím ti, Raven.
Je tvůj, Charlesi.
Když mě jim necháš, jsem mrtvý. To přece víš.
Já vím.
Sbohem, starý příteli.
Sbohem, Eriku.
Jste si jistý, že byste je měl nechat jít?
Ano, mám v ně naději.
Jednou nastane čas, Hanku, kdy budeme všichni spolu.
A co Logan?
Dobré ráno, Logane. Jdeš pozdě.
- Užij si oběd. Dobrá práce. - Děkuji.
Velmi dobrá práce.
Storm.
Jean.
Ahoj, Logane.
- Jean. - Jsi v pořádku?
- Jsi tady. - A kde mám být?
Klídek, kámo.
Některé věci se nemění.
Rád tě vidím, Scotte.
Uvidíme se později, Jean.
Profesor.
Logane, je všechno v pořádku?
Ano. Myslím, že ano.
- Dokázal jste to. - A co?
- Logane, nemáš být ve třídě a učit? - Učit?
Ano, historii.
- Historii? S tou bych vlastně potřeboval pomoct. - S čím?
Se vším po roce 1973.
Historie, jak ji znám, je trochu jiná.
Vítej zpátky.
Rád vás vidím, Charlesi.
Rád vidím všechny ostatní.
No, něco jsem slíbil.
- My dva si toho máme hodně co vyprávět. - Jo.
Jaká je poslední věc, kterou si pamatuješ?
Jak se topím.
Minulost. Nový a neurčitý svět.
- Svět nekonečných možností. - MUTANT ZACHRÁNIL PREZIDENTA
PROGRAM SENTINEL ZRUŠEN
- A důsledků. - TRASK ZATČEN ZA PRODEJ VOJENSKÝCH TAJEMSTVÍ
Děláš si srandu?
Je naživu.
Nesčetné volby definují náš osud.
Každá volba, každý moment, jsou vlny v řece času.
Co s ním máme dělat, majore Strykere?
S dostatkem vln lze změnit proud.
Převezmu ho.
Protože budoucnost není nikdy daná.
https://sites.google.com/site/1filmeurpaweb/announcements?offset=0
https://sites.google.com/site/justserial2020/home